Асен Разцветников
Като кораб…

chitanka.info

Като кораб, натегнал от камък,

ти минаваш над бездната пак —

тая бездна, в която те мамят

и покоят, и сетният мрак.

И умората, спътница вечна,

като котва тежи ти сега —

де е твойта родина далечна,

кой те чака с цветя на брега?

Знаеш: нийде. И бродиш в безкрая.

Знаеш: никой. И мре твоя зов.

И душата ти мълком блуждае

в безнадежден възторг и любов.

О, разбий се безмълвно в скалите,

потъни като странна звезда,

потъни при ония, които

в тъмни пазви люлей пропастта.

Идат бури и гасне простора,

няма пристан за тебе в нощта,

потъни и ще найдеш отмора —

и последна родина в света.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.